Gorazd Zvonickż ako prekladateĺ - niekoĺko ķdajov
Jozef M. Rydlo
Ťlen Slovenskťho ķstavu

ĄMaĚ ja iba takť zŠvšzky ako Dilong, nuě napŪsal by som tżch bŠsnŪ omnoho viac ako on, a lepöŪch...ď

Vittore Branca (1913 - 2004), jeden z najlepöŪch znalcov Boccacciovho literŠrneho diela v 20. storoŤŪ, bol mojŪm prvżm profesorom talianskej literatķry. Chodieval som na jeho prednŠöky celkom rŠd, pretoěe mal mimoriadne kultivovanķ talianŤinu, bol mimoriadne vżreŤnż a vedel pķtavo rozprŠvaĚ aj o veciach fŠdnych a nezaujŪmavżch - jeho ĄinterpretaŤnŠ trigonometriaď Dekameronu bola povestnŠ. V jednej zo svojich prednŠöok sa venoval umeniu prekladu a ja som si zapamštal jeho rovnicu traduttore = traditore, t. j prekladateĺ = zradca. So zŠujmom som konötatoval, ěe rovnakż nŠzor mal aj jeho kolega Gianfranco Folena (1920 - 1992), ktorż nŠm prednŠöal romŠnsku filolůgiu. KeÔ SpoloŤnosĚ pre Ťeskķ a slovenskķ kultķru ĄArturo Croniaď vydala bilingvŠlnu zbierku Gorazda Zvonickťho Soltanto rovine...! - Len Ťrepy...!, tak som jeden vżtlaŤok daroval tomuto mŰjmu profesorovi, ktorż si ķtlu zbierku s radosĚou vzal komentujķc, ěe pri prekladanŪ poťzie je prekladateĺ viac zradcovskż ako pri prekladanŪ průzy. KeÔ som potom drel na skķöku Danteho Boěskķ komťdiu, tak som si spomenul na tieto jeho slovŠ, pretoěe som porovnŠval StrmeÚov preklad Pekla s prekladom TurŤŠnyho a oba preklady s pŰvodinou. KeÔ o niekoĺko rokov som to istť urobil s prekladom Pekla z dielne Andreja éarnova, nebolo to z povinnosti, leě zo zvedavosti.
Vědy keÔ prŪde reŤ na Zvonickťho prekladateĺskť dielo, tak si spomeniem na Danteho Boěskķ komťdiu a nahnevŠm sa. PreŤo? Pretoěe rehoĺnŪ predstavenŪ Gorazdovi Zvonickťmu nikdy neposkytli toĺko voĺnťho Ťasu, aby sa mohol intenzŪvne venovaĚ tomu, Ťomu sa rozumel vari najlepöie a Ťo mal najradöej: vlastnej bŠsnickej tvorbe a umeniu prekladu. Neraz mi povedal: ĄJoěko, vieö, ja som bŠsnikom popri zamestnanŪ...ď. Vo svojom archŪve mŠm niekoĺko spevov Boěskej komťdie, Ťo aj na moju prosbu preloěil do slovenŤiny. Niektorť som poslal MikulŠöovi äprincovi na uverejnenie vo ötvrĚroŤnŪku pre slovenskķ kultķru Most, tlaŤovom orgŠne Spolku slovenskżch spisovateĺov a umelcov v zahraniŤŪ.
Gorazd Zvonickż bol katolŪckym kÚazom. Niet sa preto Ťo ŤudovaĚ, ěe svoj prekladateĺskż talent a bŠsnickż um vloěil predovöetkżm do aktivŪt Pracovnťho kruhu Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda v RŪme, ktorż v rŰznych formŠch od svojho vzniku fungoval najprv pod taktovkou prelŠta ätefana NŠhalku (1916 - 1975), potom pod taktovkou monsignora, neskŰr prelŠta a biskupa ätefana Vrableca. Toto dobrovoĺnť pracovnť spoloŤenstvo slovenskżch kÚazov-exulantov ěijķcich v RŪme sa levŪm dielom zķŤastnilo na prŪprave slovenskżch liturgickżch textov, ktorżmi sa zavŠdzala do slovenskżch katolŪckych chrŠmov najprv v diaspůre a nŠsledne na Slovensku liturgickŠ reforma, o ktorej zavedenŪ rozhodol 2. vatikŠnsky koncil. Na mnohżch z tżchto textov preloěenżch do slovenŤiny nefiguruje meno Gorazda Zvonickťho, pretoěe to bol de iure spoloŤnż vżsledok pracovnťho kolektŪvu, ale kto poznŠ zŠkutia a krŠsy liturgickej slovenŤiny, ten vie, ěe ju mohol vytvoriĚ iba zrelż a skķsenż bŠsnik a erudovanż teolůg. Ako eminentnż znalec slovenskťho i latinskťho veröa, rżmu, metriky bol predurŤenż na to, aby do slovenŤiny prekladal liturgickť texty.
Dnes uě nikto viac neurŤŪ presnż podiel Gorazda Zvonickťho na vzniku modernej liturgickej slovenŤiny. Vieme vöak jedno, ěe Andrej äŠndor - obŤianske meno Gorazda Zvonickťho - bol uě 15. oktůbra 1964 v hospici sv. Marty vo VatikŠne na pracovnom stretnutŪ tżch, ktorŪ tvorili Ąmimoriadnuď liturgickķ komisiu. ätefan Vrablec spomŪna, ěe sa na Úom zķŤastnili traja biskupi zo Slovenska, ktorżm komunistickŠ vrchnosĚ socialistickťho »esko-Slovenska povoĺovala zķŤastÚovaĚ sa na zasadaniach 2. vatikŠnskeho koncilu: Eduard Nťcsey z Nitry, Ambrůz LazŪk z Trnavy, Růbert Poboěnż z RoěÚavy, dvaja biskupi slovenskej diaspůry: Andrej G. Grutka z Gary IN (USA) a tajnż biskup P. Pavol Hnilica SJ z RŪma; za pracovnŪkov Liturgickej komisie pri Slovenskom ķstave sv. Cyrila a Metoda v RŪme boli prŪtomnŪ jeho rektor msgr. ätefan NŠhalka, teöiteĺ P. Xaver »Ūk CC a saleziŠn Andrej äŠndor SDB.
PrŪnosom Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda v RŪme pre slovenskķ kultķru sa v dÚoch 9. - 10. decembra 1993 zaoberala vedeckŠ konferencia Matice slovenskej v Nitre. Bohuěiaĺ bohatť materiŠly tejto konferencie priŤinenŪm jej predsedu Jozefa Markuöa nikdy neuzreli tlaŤiarenskķ ŤerÚ... A tak o Ťinnosti Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda v RŪme aj dnes, pšĚdesiat rokov od jeho vzniku, podŠvajķ svedectvo len dve kniěnť prŠce: Pamštnica Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda : vznik a prvť desaĚroŤie z pera ätefana NŠhalku a Vydavateĺskť dielo Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda v RŪme 1963 - 1988 z pera Jozefa M. Rydlu.
SpoloŤenstvo slovenskżch kÚazov-exulantov pŰsobivöŪch v RŪme a tvorivöie v rŰznych formŠch v druhej polovici 20. storoŤia Pracovnż kruh Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda zasadalo takť nespoŤetnť mnoěstvo hodŪn, ěe dnes uě iba Boh vie koĺko Ťasu venovali tejto prŠci Ąza Boha, za Cirkev, za nŠrodď. éiaĺ, dodnes sa na Slovensku nikto nepodujal zmapovaĚ a vyhodnotiĚ tķto jedineŤnķ prŠcu, bez ktorej realizŠcia liturgickej reformy nariadenej 2. vatikŠnskym koncilom je na Slovensku jednoducho nepredstaviteĺnŠ.
MŠlokto si uě dnes uvedomuje, ěe ak sa dnes v slovenskżch katolŪckych chrŠmoch Slovenky a SlovŠci modlia po slovensky, tak je to vżsledok obetavej prŠce Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda v RŪme, ktorťho eminentnżm pracovnŪkom bol bŠsnik Gorazd Zvonickż. Bol to on, ktorż spolu s profesorom Rudolfom Blatnickżm SDB, prelŠtom ätefanom NŠhalkom, monsignorom Jozefom VavroviŤom a prelŠtom ätefanom Vrablecom poŤnķc rokom 1973 tvorili Slovenskķ liturgickķ komisiu pre SlovŠkov v zahraniŤŪ, ktorķ ķradne vymenovala SvštŠ stolica. TŠto komisia preloěila novż RŪmsky misŠl, RŪmsky misŠl na nedele a sviatky, Nedeĺnż misŠl atÔ. A potom, keÔ ötŠtna vrchnosĚ znormalizovanťho »esko-Slovenska Ązmķdrelaď, podieĺala sa aj na vydanŪ niekoĺkozvšzkovej Liturgie hodŪn [BreviŠra].
Vöetky hymny pre Liturgiu hodŪn, slovenskż breviŠr, preloěil Gorazd Zvonickż. Avöak ĄSlovenskŠ liturgickŠ komisia ich preberala do pripravovanej slovenskej Liturgie hodŪn; niektorť [vöak] trocha pozmenila, niektorť nahradila svojimi prekladmi.ď KeÔěe sa tak stalo prakticky bez vedomia prekladateĺa, tak Slovenskż ķstav sv. Cyrila a Metoda v RŪme vydal roku 1975 a 1976 v troch zvšzkoch vöetky Hymny na posvštenie Ťasu, ktorť prebŠsnil Gorazd Zvonickż z latinskej pŰvodiny. Prvż zvšzok obsahuje Hymny na cezroŤnť nedele a vöednť dni (s. 7 - 87) a Kaědodennť hymny (s. 89 - 98. Druhż zvšzok obsahuje VianoŤnż okruh (s. 7 - 57), VeĺkonoŤnż okruh (s. 59 - 128) a Sviatky PŠna cez rok (s. 129 - 173). TretŪ zvšzok obsahuje SpoloŤnť hymny na rŰzne sviatky (s. 7 - 81) a Vlastnť hymny na jednotlivť sviatky (93 - 231). V kaědom zvšzku je vědy ķvodnŠ poznŠmka a dodatok.
ĄHabent sua fata libelliď, napŪsal uě v treĚom storoŤŪ Terentianus Maurus, aj tieto preklady hymnov Gorazda Zvonickťho majķ svoj osud. Z ediŤnej poznŠmky bŠsnika sa dozvedŠme: ĄPrekladateĺ zaŤal prebŠsÚovaĚ hymny, ktorť kniěne pod titulom Hymni instaurandi Breviarii Romani vydala komisia poverenŠ prevedenŪm konötitķcie o posvštnej liturgii v roku 1968. Aě po niekoĺkżch desiatkach si vöimol, ěe nie vöetky hymny tejto kolekcie sa zhodujķ s hymnami v breviŠri, Liturgia Horarum iuxta ritum Romanum, ktorż vyöiel v rokoch 1972 - 1973. Preto dovtedajöie preklady prepracoval a naÔalej sa drěal znenia hymnov uvedenżch v breviŠri, keÔěe slovenskť znenie malo predovöetkżm praktickť poslanie.ď
Niektorť z hymnov preloěenżch Gorazdom Zvonickżm zhudobnili Jķlius GaöparŪk (ParŪě), Stano Kmotorka SDB (Florencia), Jozef StreŤanskż SDB (Bruxelles) a ätefan Olos SDB (HubovŠ) a vyöli tlaŤou pod nŠzvom Vżber zhudobnenżch hymnov na posvštenie Ťasu so sprievodom organa.
Ak si Ťlovek zosumarizuje pracovnť zŠvšzky Gorazda Zvonickťho, ktorż okrem toho, ěe si exemplŠrne plnil svoje povinnosti rehoĺnťho kÚaza, gymnaziŠlneho profesora, plodnťho Ťlena Pracovnťho kruhu Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda a v jeho rŠmci Ťlena Slovenskej liturgickej komisie pre SlovŠkov v zahraniŤŪ, ěe redigoval aj edŪciu Lżra, bol Ťlenom predsednŪctva Slovenskťho ķstavu, ustanovizne kultķrnych, najmš vedeckżch pracovnŪkov, ěe sa venoval navyöe publicistike na strŠnkach Hlasov z RŪma/Slovenskżch hlasov z RŪma, SlovŠka v Amerike Ťi Slobodnťho Slovenska, tak si nemŰěe nepoloěiĚ otŠzku: Kedy pŪsal bŠsne? Kedy prekladal?
Ako a Ťo?
V roku 1968 som cestoval po prvż raz z Lausanne do RŪma. V kupť medzinŠrodnťho rżchlika som sa ocitol okrem inżch ĺudŪ s jednżm mladżm talianskym kÚazom. Volal sa Gianni Quaglia, bol farŠrom v obci Sovazza patriacej do Novarskej diecťzy. Bliěöie sme sa zoznŠmili tak, ěe sme sa spolu rozprŠvali lŠmanou latinŤinou. »asom sme sa zblŪěili natoĺko, ěe sa stal mojŪm priateĺom na celż ěivot. SpomŪnam ho preto, lebo keÔ sa v januŠri roku 1969 v Prahe na VŠclavskom nŠmestŪ upŠlil Jan Palach, tak mi Gianni poslal do Padovy okrem dvoch svojich bŠsnickżch zbierok i rukopis jednej svojej novej bŠsne La Primavera cecoslovacca [»eskoslovenskŠ jar] - inöpiroval ho zķfalż Ťin tohto Ťeskťho ötudenta. Poprosil ma, aby som bŠseÚ preloěil a uverejnil. Aj som sa o preklad pokķsil, ale bŠseÚ napokon preloěil Gorazd Zvonickż a uverejnil Ťasopis Ťeskżch katolŪkov Novż ěivot. Toto bolo moje prvť stretnutie s prekladateĺskżm umenŪm Gorazda Zvonickťho... Obaja bŠsnici sa stretli v Padove 1. jķla 1971 na mojej promůcii.
V roku 1974, keÔ si celż kultķrny svet pripomŪnal 600. vżroŤie smrti ‘Korunovanťho bŠsnika‘, vyöiel v Padove z dielne Gorazda Zvonickťho vżber zo SpevnŪka [Il Canzoniere] Francesca Petrarcu Cez pohĺad k srdcu. ŕvodnķ ötķdiu Petrarca u SlovŠkov napŪsal Milan S. Ōurica, profesor slovenskťho jazyka a literatķry Padovskej univerzity a knihu graficky apretoval Andrej Pauliny. Gorazd Zvonickż preloěil a zaradil do tohto vżberu tieto Petrarcove bŠsne zo SpevnŪka: I aě IV, VII, XI, XIII, XV A XVI, XVIII, XXIII, XXXV, XXXIX, XLVII a XLVIII, LII, LXI a LXII, LXXVI, LXXX a LXXXI, LXXXV, XC, XCV, CVI, CXIICXVI, CXXVI, CXXXII, CXLIX, CLVI, CLIX, CLX, CLXIV, CLXXVIII a CLXXIX, CCV, CCLIV, CCLVI a CCLVII, CCLXIX, CCLXXII a CCLXXIII, CCLXXIX, CCLXXXVI, CCCI a CCCII, CCCX aě CCCXII, CCCXV, CCCXIX a CCCXX, CCCXLIV, CCCXLIX, CCCLIII, CCCLXV a CCCLXVI.
O pšĚ rokov neskŰr, roku 1979, na pripamštanie dvojstťho vżroŤia narodenia a stopšĚdesiate vżroŤie smrti Uga Foscolu, vyöli v Padove v bilingvŠlnom taliansko-slovenskom vydanŪ Zvonickťho preklady jeho Sonetov- jedinż samostatnż kniěnż preklad tohto bŠsnika do slovenŤiny. Talianska literŠrna kritiŤka Maria Grazia Pensa o tomto preklade napŪsala: ĄPretvoriĚ v prostredŪ slovenskej literŠrnej a jazykovej tradŪcie tkanivo klasickżch pletŪv talianskeho poetickťho jazyka je ķloha mimoriadne ĚaěkŠ. NaŤim preto obdivovaĚ skromnosĚ, spojenķ s dokonalżm ovlŠdanŪm vlastnżch vżrazovżch prostriedkov, ktorť umoěnili Zvonickťmu naozaj prŪkladnť pretvorenie tejto nŠroŤnej talianskej predlohy. Zvonickż ostŠva vernż pŰvodcovej metrike, slovnej obrazovosti i jeho duchovnťmu horizontu. To mu dovoĺuje dokonale interpretovaĚ Foscola bez ujmy na jeho talianskej pŰvodnosti.ď
Preklady Gorazda Zvonickťho z Danteho Boěskej komťdie vyöli len Ťasopisecky, aj to len niektorť. Dva spevy OŤistca uverejnil ötvrĚroŤnŪk Most v Clevelande, jeho prvż spev v roku 1977, tretŪ spev o rok neskoröie. Slovakista Agostino Visco (1930 - 2010), priateĺ Gorazda Zvonickťho, vo svojej ötķdii L’Italia letteraria nelle traduzioni slovacche pŪöe, odvolŠvajķc sa na osobnķ koreöpondenciu s bŠsnikom, ěe bŠsnik pokraŤuje v preklade Boěskej komťdie a mŠ hotovż rukopis druhťho, ötvrtťho a desiateho spevu OŤistca. Z tżchto prekladov sa zachovalo len torzo, prevaěne u jeho priateĺov, s ktorżmi si pŪsaval.
Po Ąneěnej revolķciiď v roku 1989 Gorazd Zvonickż totiě zaěil nielen de facto & de iure zruöenie saleziŠnskej komunity v Slovenskom ķstave sv. Cyrila a Metoda, do ktorej tri desaĚroŤia patril, a tamojöieho Slovenskťho gymnŠzia Antona BernolŠka, ktorťho bol tridsaĚ rokov obĺķbenżm profesorom, - oboje sķviselo s odchodom slovenskżch saleziŠnov-exulantov na Slovensko a do äaötŪna hneÔ po pŠde ěeleznej opony, - ale Ěaěko preěŪval skutoŤnosĚ, ěe rehoĺnŪ predstavenŪ ho odkomandovali do Lanuvia, kde bol nielen spovednŪkom, ale musel na starť kolenŠ navyöe uŤiĚ zahraniŤnżch novicov talianŤinu, a kde napokon dostal mozgovķ prŪhodu. Moěno sa nazdŠvaĚ, ěe sklamanż okolnosĚami, ktorť ho nķtia odŪsĚ zo Slovenskťho ķstavu sv. Cyrila a Metoda, Gorazd Zvonickż spŠlil celķ svoju pŪsomnķ pozostalosĚ, prakticky vöetko, Ťo popŪsal a Ťo si starostlivo uschovŠval: niektorť knihy, rukopisy bŠsnŪ, prekladov, skriptŠ napŪsanť pre svojich gymnazistov, koreöpondenciu s priateĺmi a so svojimi ötudentmi, ba aj fotografie.

***

Som rŠd, ěe som mal ŤesĚ vypracovaĚ nŠvrh na udelenie ötŠtneho vyznamenania Talianskej republiky Gorazdovi Zvonickťmu. KeÔ som prŠcu ukonŤil, prezident Oscar-Luigi Scalfaro si ma dal opšĚ pozvaĚ do KvirinŠlskeho palŠca, kde kedysi sŪdlili pŠpeěi, potom krŠli a napokon prezidenti. Naöiel si znova pre mÚa Ťas a dal si tķ nŠmahu, ěe v mojej prŪtomnosti prelistoval vöetky podklady, ktorť prezrel od prvťho hŠrka po poslednż. OtoŤiac poslednķ stranu sa ma spżtal: ĄE quando dorme questo salesiano?ď [A tento saleziŠn kedy spŠva?] A tak sa stalo, ěe 29. oktůbra 1993 mu z vlastnej iniciatŪvy udelil jedno z najvyööŪch vyznamenanŪ talianskeho ötŠtu, veliteĺskķ hodnosĚ Radu za zŠsluhy o Taliansku republiku: Commendatore dell’Ordine al Merito della Repubblica Italiana. Pred nŪm sa podobnej pocty dostalo len generŠlovi Milanovi Rastislavovi ätefŠnikovi od talianskeho krŠĺa Viktora Emanuela III...